Västerås Äventyrssällskap
och arrangörsgruppen Helan & Halvan 
presenterar
En Studie i Svart

Krönikan om Margholerskogens Öde 
Bok II 
Kapitel III
Utskick 2

Innehåll

Praktiskt
Tider och hållpunkter
Om lokalen
Övernattningen
Mat och dryck
Utrustning
Efterlysning av rekvisita
Live-vett och regler
Att gestalta ondskan
Spela generöst
Verbalt och fysiskt våld
Alkohol
Strid och vapen
Efteråt
Bakgrund
Om Grapahus med omnejd
Klädsel i Furstendömet
Allmänt
Krigsmakten
Civil Furstlig dräkt
Svartfolk
Vildmän
Om administrationen i Furstendömet
Om magi i Furstendömet
Emblem, symboler och heraldik
Militär heraldik
Övriga emblem
Att läsa

Utskick 2 är skrivet av
Theo Axner
Henrik Hoffström
Leif Eurén

Illustrationer
Theo Axner
Belinda Ekström

En studie i svart arrangeras av
Henrik Hoffström, 021-12 47 76, hoffa@mbox311.swipnet.se
Theo Axner, 018-50 56 07, 0702-24 94 91, theo.axner@home.se

Med hjälp av bl a
Susanne Malmcrona (köket)
Monica Nilsson (rekvisita)
Pia Svensson (rekvisita)
 
Världen Terra Cognita är ett samlingsverk sammanställt av Theo Axner, Henrik Hoffström och Markus Waltersten.
Allt material © Upphovsmännen.

Praktiskt

Tider och hållpunkter
En studie i svart spelas som sagt under dagarna 4-5 maj 2002. Spelet börjar ca 12.00 på lördagen den 4; alla bör vara på plats 10.00 för presentation av roller mm. Kommer man dit senare får man anlända in-Live. Det går bra att komma redan på fredagkvällen, men då bör man höra av sig i förväg och meddela det. Somliga spelare, t ex de som ska ställa i ordning lokalen, behöver vara på plats redan kvällen innan. Överhuvudtaget är det bra om man meddelar sig i god tid om när man räknar med att anlända.

På söndag morgon/förmiddag hålls Off-samling och eftersnack över en enklare frukost. Därefter vidtar städning och iordningställande av lokalen. Om man bara kan vara med under lördagen, så går det bra. Det bör man dock varsko om i förväg.

Om lokalen
En studie i svart utspelas på Ålands bygdegård väster om Uppsala. Huset representerar några av rummen i Grapahus, en stor befäst gård i det inre av Margholien. De lokaler vi använder innefattar en större sal med en upphöjd ”scen”, ett kök, en förhall och ett vaktrum mellan de tre övriga. Vaktrummet kommer att fungera som uppehållsrum för de tjänare, vakter och fångar som inte för tillfället har uppgifter i något av de andra rummen. 

Huset ligger nära en väg och en del annan civil bebyggelse; uteområdena är m a o Off. Lokalen är fullt utrustad med modernt kök, rinnande vatten och toaletter.

Vägbeskrivning
Från Sala: Ta väg 67/72 (den byter nummer en bit öster om Sala enligt vår kartbok) österut mot Uppsala. Precis efter att du passerat Ålands kyrka finns det en avtagsväg på höger sida mot Skogstibble. Sväng in på den och kör 200m så har du bygdegården – ett stort gult (fult!) hus - på höger sida. Om du kör över järnvägen eller kommer till det lilla samhället Brunna har du kört för långt. 

Från Uppsala: Ta väg 72 västerut mot Sala. Precis före Ålands kyrka finns en avtagsväg till vänster mot Skogstibble. Sväng in på den och kör 200 m, så har du bygdegården på höger sida. Om du kör över järnvägen eller kommer fram till Järlåsa har du kört för långt.
 
Det finns en busshållplats på stora vägen precis där man svänger av mot till bygdegården. Med lite tur kommer alltså resande som kommer med tåg till Uppsala att kunna ta bussen ut till området. Vi kommer att kolla upp busstiderna till nästa utskick.

Parkering
Det finns en rymlig grusplan vid bygdegården som borde räcka till parkeringsbehoven. För säkerhets skull vill vi att alla som kommer att köra bil till Livet hör av sig till oss innan så att vi kan se om saken behöver organiseras upp.

Övernattningen
Spelet håller på över lördagen och slutar sent på kvällen, i samband med att banketten avslutas. Övernattningen sker alltså inte in-Live och det finns heller inget krav på att sovsaker ska vara Livemässiga – däremot ska förstås alla off-prylar vara undangömda under spelets gång. Det finns ”förrådsutrymme” i stugan att förvara packning på under lördagen. 

Mat och dryck
I deltagaravgiften ingår mat, inklusive frukost för söndagen. Utfodringen under spelet kommer som bekant att bestå av en bankett som fortgår under större delen av speltiden (men där inte rollerna kommer att vara låsta vid bordet); det kommer preliminärt att röra sig om två varma rätter (varav troligen en soppa) på dagen och kvällen och däremellan kallskuren plockmat.

Chefen för köket och samordnare av maten är Susanne Malmcrona, som nås på 031-26 13 01 eller eks@passagen.se.

Utrustning
Den utrustning som varje deltagare behöver ha med är följande:

•	Kläder och personlig utrustning för rollen (se nedan).
•	Matdon: bestick, skål och/eller tallrik, dryckeskärl.
•	Egen dryck om sådan önskas.
•	Sovutrustning. 

Under speldagen kommer packning att kunna förvaras i ett avskilt utrymme i stugan.

Kläder
Från och med Stormfåglar har vi satt upp mer specifika riktlinjer för dräktskick än vad som tidigare har varit fallet. Detta beskrivs i en serie illustrerade artiklar på kampanjens hemsida (http://www.thule.vas.nu/, sök under Krönikan och vidare under Artiklar). För information och inspiration om lämpliga dräkter hänvisar vi till dem och de bilder som finns på sidan. I anslutning till artiklarna hittar du också en lista över böcker och hemsidor med användbara tips för dräkt och utrustning. Se också artikeln om klädsel i Furstendömet i det här utskicket.

Kraven på dräkt och utrustning, kvalitetsmässigt sett, är att betrakta som medelhårda. Det är inte ett krav att allt ska vara tillverkat i tidsenliga material (säg, svenskt 1200-1300-tal), men surrogat ska vara valda så att de åtminstone liknar vad de ska föreställa. Glasögon och vanliga skor/kängor är OK så länge de ser någotsånär vettiga ut. 

Vapen
Som tidigare har nämnts kommer blankvapen att användas; således kommer inga boffervapen att förekomma på Livet. Däremot är det acceptabelt med ”boffersköldar”, alltså sköldar med vadderade kanter avsedda för bofferstrid. De roller som i första hand bör ha vapen till hands är vaktstyrkan, samt eventuellt de högre uppsatta militära rollerna. Utländska gäster och övriga Furstliga besökare kan bära vapen men kan också tänkas ha lämnat dem utanför – man är ju trots allt bland ”vänner” nu. 

Vi kommer att kolla upp möjligheterna att hjälpa till att låna ihop blankvapen vid behov. Den som har något eller några extra blankvapen och kan tänka sig att låna ut det är välkommen att höra av sig.

Efterlysning av rekvisita
Monica Nilsson & Pia Svensson

För att ett lajv skall kännas riktigt bra behöver man en inredning som stämmer överens med lajvets karraktär – man behöver rekvisita. Trots en ovanligt stor rekvisitabudget kan vi tyvärr inte köpa in all rekvisita som krävs till ”En studie i svart”. Vi behöver er hjälp!! 

Det som alla skall ta med sig är den egna ”matutrustningen” bestående av tallrikar, glas och bestick. Festen under vilken En studie i svart utspelar sig skall vara en överdådig maktdemonstration, så tveka inte att plocka fram de blanka metalltallrikarna och den där pråliga pokalen som aldrig passar in annars! Komplettera gärna med en karaff eller en vacker flaska till drickat!

För ytterligare trevnad kring borden önskas fler ljuststakar, gärna i mässing eller ”silver”. Även stadiga golvljusstakar kan komma till användning. Dessutom har vi behov av ett antal större och mindre uppläggningsfat och –skålar. Vi funderar även på att använda oss av uppstoppade exotiska djur som en del av dekoren, så plocka även med sådana om ni har några av moderat storlek!!

Men det är inte bara borden som skall ges rätt utstrålning, även resten av lokalen måste fixas till. Till detta behöver vi framför allt ett antal snygga blankvapen att sätta upp på väggarna. Även mindre möbler, typ kistor, bänkar eller stolar, tar vi med glädje hand om. 

Så till slut en speciell förfrågan: är det någon som kan tänka sig att medföra en ljuskrona modell större till lajvet? Hör av er!

Om du funderar på att ta med mer än din egen matutrustning och någon ljusstake till lajvet ser vi gärna att ni hör av er till ”rekvisitörerna” på adresserna nedan! Detta både för att vi skall veta vad vi inte skall köpa in, så att vi kan lägga pengarna på vettigare saker, och för att det inte finns plats i lokalen till all rekvisita som alla deltagare har liggande hemma i garderoben. 

Rekvisitörer: 	Monica Nilsson – 018-250851, ermingard@yahoo.com
Pia Svensson – 018-108308, geska@crosswinds.net

Live-vett och regler

Eftersom En studie i svart är ett inomhus-Live utan så framträdande actionmoment behövs inte särskilt mycket spelregler. Alltså är det här avsnittet ganska kort och inriktar sig främst på de regler som i och för sig alltid är viktigast: hur man ska förhålla sig till andra spelare.

Att gestalta ondskan
Banketten på Grapahus är en flerbottnad historia. Det är en fest till Furstens ära, dit ett antal funktionärer på olika nivåer bjudits in för att leverera rapporter, belönas och i enstaka fall bestraffas (och ingen vet riktigt i förväg vad som gäller för vem). Det är också en festlighet dit 
främmande diplomatiska sändebud bjudits in för att underhållas och för att under föregivet avspända former diskutera framtida samarbete. Det är också, för de högst uppsatta, ett rådslag, där de har uppgiften att utifrån det underlag som de har sedan tidigare och det som presenteras under kvällen skall formulera en militär, magisk, politisk och ekonomisk strategi för den slutgiltiga lösningen på problemet Gedanien. 

Med denna inramning och särskilt med tanke på de utländska gäster som finns på plats är det angeläget för värdarna att upprätthålla en proper och, relativt sett, angenäm polerad fasad. De mindre psykiskt välbalanserade av gästerna (och sådana finns det en del av i Furstens tjänst) förväntas behärska sig, annars kommer Fursten och tar dem…

Alla deltagare med roller som passar in på begreppet mindre välbalanserade bör alltså spela att deras roller för det mesta klarar av att behärska sin mörkare sidor. Givetvis förväntar vi arrangörer oss att den polerade ytan då och då ska spricka, och det som dolds under skymta fram men det ska ske i korta skymtar (som de furstliga diplomaterna sedan kommer att få fullt upp med att släta över) 

Det är alltså inte om de smutsigt jordnära, simpelt brutala resultaten av ondskan som står i fokus (även om de kan skymtas) utan den abstrakta planeringen av den som En studie i svart handlar om.

Vad för sorts våldsamma och i övrigt otrevliga händelser kan man tänka sig förekomma på En studie i svart? Några exempel vi tänkt på hittills: 
-	Värdefulla fångar kommer att visas upp som troféer och kan utsättas för en del allmän bespottelse.
-	Dessa och andra fångar kan också råka ut för värre brutaliteter (t ex under förhör) men detta kommer definitivt inte att ske på centre-stage utan mer undanskymt.
-	Karaktärer på olika nivåer kan bli gripna och/eller dödsdömda till följd av avslöjade brott eller politisk utmanövrering. I dessa fall blir vederbörande självfallet inte nedhuggen på stående fot det blir om inte annat ostädat.
-	Roller som stör ordningen eller bär sig farligt åt, eller kanske fångar som försöker fly, kan behöva övermannas och neutraliseras av vaktstyrkan. Även i dessa fall görs (helt in-Live) ansträngningar att störa gästerna så lite som möjligt och hålla otrevligheterna utom synhåll.
-	Tjänstefolk, trälar och fångar kan bli mer eller mindre illa behandlade av sina överordnade; här gäller också att de förövande rollerna anstränger sig att inte störa eller genera de fina gästerna.

Spela generöst
En viktig del av gott Live-vett enligt vår mening är att man inte spelar bara för sin egen upplevelse utan också agerar för att ge en bra upplevelse åt andra. Lägg alltså inte beslag på allt spelutrymme, utan var uppmärksam på de andra spelarnas signaler. Ofta går det att se vad en spelare vill att en situation ska leda till. Om motspelaren vill "vinna" så låt dem. Försöker de skrämmas, så bli rädd. Vill de bli arga, så mucka gräl. Vad vi menar är att man ska vara uppmärksam på hur de andra spelarna reagerar på det ens roll gör. Verkar de trivas, kör på; om inte, så sluta. Enkelt uttryckt: se till att dina medspelare har minst lika kul som du.

Verbalt och fysiskt våld
Omvänt är det viktigt att inte "köra över" någon annan med sitt agerande. Man måste vara uppmärksam på hur andra uppfattar det man gör och inte utsätta någon för något denne (alltså spelaren bakom rollen) tycker är otrevligt. 

En del roller på En studie i svart – framför allt naturligtvis fångarna och trälarna, men även andra inklusive enskilda Furstliga roller – kan tänkas råka ut för olika sorters otrevlig eller nedlåtande behandling eller bemötanden. Det är viktigt att alla hela tiden har klart för sig att sådana bemötanden aldrig är riktade mot deltagaren personligen utan mot rollen. Detta betyder självfallet inte att man har rätt att kränka någon annan deltagare med hänvisning till att man spelar rollen. I en situation där en roll utövar makt eller övervåld mot någon annan bör det i princip vara upp till offret att avgöra hur intensiv och obehaglig scenen får bli. Den som befinner sig i överläge måste därför vara mycket lyhörd för hur hans ”offer” reagerar och uppfattar spelet. Som en sista säkerhetsventil finns de två off-kommandon som kan användas för att trappa ned eller – i extrema fall – bryta spelet (se Spelbrott nedan). I de allra flesta fall bör de dock inte behövas.

En bra idé för att göra rent verbala otrevligheter mindre stötande för spelaren bakom rollen, om man är osäker på var gränserna går, är att undvika uttryck och formuleringar som man lätt råkar ut för att få höra i Sverige idag – helt enkelt att, om man så vill, tillgripa lite mer ”teaterspråk”. Vill man till exempel göra grova sexuella anspelningar är det bättre att använda ålderdomliga slanguttryck – andemeningen går garanterat fram ändå – än sådana som för tankarna till skolgårdar eller omklädningsrum; på liknande sätt kan hot om våld ”distanseras” genom uttryckssätt. Detta gör det mindre sannolikt att spelaren bakom rollen man ger sig på ska reagera negativt. Att en spelare berörs negativt av en scen beror inte sällan på att den kommer för nära något den spelaren har negativa erfarenheter av från verkliga livet. Detta gör det extra viktigt att man är försiktigt gällande hot om grova övergrepp samt alla former av insinuationer om sexuellt våld.

Om man har möjlighet är det alltid bra att diskutera i förväg med andra deltagare om hur långt man kan gå i just deras fall. Särskilt handgripligheter bör undvikas om man just inte känner varandra väl eller har pratat igenom saken före spelet. 

Somliga typer av handlingar är inte lämpliga att genomföra i spelet över huvud taget. Det gäller framför allt våldtäktsscener – förutom att ett sådant spelinslag kan vara ytterst stötande eller kränkande för många, inte bara för ”offret”, är det knappast genomförbart att gestalta på ett fungerande sätt in-Live. Det sistnämnda gäller förstås alla sorters handlingar som inte kan gestaltas vettigt in-Live – det klassiska exemplet är kanske halshuggningar och stympningar.

Alkohol
Vi har generellt en restriktiv hållning till alkohol på Live i Krönikan. På En studie i svart gäller följande:

Det är tillåtet att ta med alkoholhaltig måltidsdryck, men det måste röra sig om små mängder och brukas med måtta. Det är helt förbjudet att bli märkbart onykter. Skulle någon bryta mot detta och berusa sig förbehåller arrangemanget sig rätten att avvisa vederbörande från området. Roller som ska hantera blankvapen under Livet ska hålla sig nyktra.

Arrangemanget kommer självklart inte att stå för någon starkare dryck, och lika självklart får minderåriga deltagare inte dricka något starkt överhuvudtaget.

Strid och vapen
Eftersom blankvapen används ser bestämmelserna för strid helt annorlunda ut än på Live där boffervapen brukas. Ingen improviserad strid med eller utan vapen är tillåten, och skall heller inte behöva förekomma. Vapnen är avsedda som stämningshöjande rekvisita.

Däremot kan, hypotetiskt sett, strider med vapen förekomma om de är överenskomna i förväg. I så fall ska alla de inblandade, samt arrangörerna, vara förberedda på och införstådda med hur det hela skall gå till. I händelse av sådant är det också de inblandades ansvar att se till att det sköts på ett snyggt, ansvarsfullt och ofarligt sätt.

Spelbrott
Som en sista säkerhetsventil, om en situation blir omöjlig att hantera inom spelets ramar, har vi två Off-kommandon som kan uttalas för att hejda spelet.

Hold: I en akut situation där spelet måste brytas, till exempel om någon blivit skadad eller är på väg att skada sig, utropar man ”hold”. Spelet avstannar då tills avbrottet klarats upp, varpå man sätter igång igen. Ett sådant avbrott behöver inte nödvändigtvis involvera alla inom hörhåll (ju mer diskret man är, desto bättre), men det måste vara tydligt för alla inblandade när spelavbrottet börjar och slutar.

Relax: Detta kommando används om du inte klarar av det spel du utsätts för, t ex en scen som blir alltför intensive eller obehaglig. Det riktas mot den spelare som spelar ”för hårt” och betyder just: ”Trappa ner. Det här blir för jobbigt.” Spelet bryts inte, mer än det ögonblick då kommandot uttalas, men den ”angripande” spelaren drar ner på intensiteten i spelet och spelar inte lika hårt.

Efteråt
Om din roll kommit över, fått, lånat eller stulit något under spelet skall det återställas. Om du känner till ägaren skall du förstås lämna saken ifråga till honom/henne. Annars lämnar du sakerna till arrangörerna. 

En liten grupp frivilliga ska dras ihop för att hjälpa till att ställa stugan i ordning ordentligt, men alla förväntas vara redo att göra ett handtag med städningen i mån av behov. Hjälps vi åt så kommer det att gå fort och enkelt – det har gått mycket bra på tidigare live i kampanjen. Om du kommer att ha mycket bråttom iväg på söndagmorgonen, så meddela detta i förväg så att vi vet.

Bakgrund

Här följer ytterligare några texter med bakgrundsfördjupning. Se också ”Att läsa”-listan i slutet av utskicket.

Om Grapahus med omnejd
Grapahus är det ståthållarfäste som övervakar Grapadistriktet, ett område i centrala Margholien ungefär två och en halv dagsmarsch norr om Strand. Grapadistriktet består huvudsakligen av ett antal stora bruk som anlagts de senaste åren, men en del livegna bönder skrapar också ut sitt levebröd ur den magra jorden. Stora ytor med ny odlingsmark, främst för de nämnda storbruken, har röjts genom svedjebränning – det vill säga, man bränner helt enkelt ned ett stycke av skogen, vilket ger bördig jord och goda skördar på god sikt. Jorden utarmas dock fort och de första svedjorna börjar redan bli otjänliga – liksom på många håll i Furstendömet märks landskapet av fula, öde fläckar mellan skogar och åkermarker.

Ett par större vägar går genom distriktet, däribland ”landsvägen” mellan Strand och Svartstenstornet. På Förste Ministerns order har all timmeravverkning skett längs vägarna, som nu kantas av ett 10-20 meter brett, kalt bälte utan träd. Det gör vägarna mycket öppna och ödsliga; avsikten är främst att hindra rövare och motståndskämpar att lägga sig i bakhåll, och folk som rör sig utan lovliga ärenden får svårare att gömma sig för patruller. Längs vissa stycken av vägarna dinglar avrättade förbrytare mot Fursten i särskilt upphöjda galgar som en makaber allé.

Herren till Grapahus är ståthållaren Melchior Galle, en hårdför administratör vars grymhet bara överträffas av hans ökända förföljelsemani. Fast hans domän ligger i hjärtat av Furstendömet är Grapahus väl befäst och bevakat, och Galle lämnar det aldrig utan en stark eskort. Med denna eskort är han dock ständigt på språng och inspekterar mycket nitiskt de många bruken och arbetslägren i distriktet.

Under Galle bemannas Grapahus av en förhållandevis stark garnison och en månghövdad tjänstestab. Garnisonen utgörs för närvarande av ett kompani Järnnäveorcher under befäl av kapten Hânak. Befälet över tjänstefolket förs av Galles hovmästare, altiriern Thomas Sparhavoc, som är nästan lika fruktad av sina underlydande som Galle själv. Gästerna har emellertid inte fått stor anledning till missnöje – de har trakterats väl och tagits emot med alla tänkbara omtankar och hedersbetygelser; låt vara att Hanaks soldater noggrant undersökt de mindre välbekanta gästerna och hållit hårt på säkerheten.

Det enda som brustit är det faktum att herr Melchior Galle inte personligen hälsat gästerna, och tydligen inte heller kommer att kunna närvara på banketten. Enligt Sparhavocs sammanbitna förklaringar är ståthållaren svårt och plötsligt insjuknad, något som redan gett upphov till talrika rykten…

Klädsel i Furstendömet
Furstendömet Margholien har det mest varierande dräktmodet av rikena i Thule, mycket pga att Furstens tjänare kommer från alla möjliga länder. Följaktligen får man om man spelar en Furstlig roll börja med att utgå från rollens ursprungliga hemland för att hitta tips om själva dräktmodellerna; här nedan beskrivs de detaljer och egenheter som gäller särskilt för Margholien.

Infödda margholier – nästan uteslutande livegna och en del trälar – klär sig som bönder i Gedanien och Arosia; se artikeln om dräktskick där.

Allmänt

Material: Beror på hemland. Margholisktillverkade kläder är dock mest i linne, ylle eller läder. Läder (företrädesvis svart, ofta med nitar) är mycket ”på modet” i Furstendömet, främst inom militären men även i viss mån i ”civila” dräkter.

Färger: Vissa delar av den Furstliga Hierarkin har särskilda färger förknippade med sig, antingen genom faktiska påbud eller blivande tradition. Krigsmaktens färg är svart, Rödkåpornas naturligtvis rött. Dessa färger är dock inte exklusiva för respektive grupper.

Det sexuddiga korset, Furstens märke, är en ständigt återkommande symbol bland hans anhängare. Förutom att den ofta bärs på kläderna – t ex soldaternas sköldar och vapenskjortor, och många tjänstemäns armbindlar – är det inte ovanligt som smycken, bårddekoration osv.

Krigsmakten
Furstens soldater och officerare är uniformerade i högre grad än vad som förekommer i övriga Thule. Samtliga sköldar är svarta med Furstens sexuddiga kors i vitt på; i legionärernas fall har skölden också en legionsbeteckning (legionens nummer målat i korset och en bård i dess färg runtom skölden).

Legionerna
Legionerna, huvudstyrkan i krigsmakten, är de mest enhetligt klädda. ”Grundfärgen” är svart; andra färger används för att markera enhetstillhörighet (varje legion har t ex sin färg). Legionernas manskap – soldater och underofficerare – bär knälånga  svarta tabarder med det vita sexuddiga korset över hjärtat som ”uniform”; övrig klädsel är fri så länge den inte skymmer eller skär sig med uniformen. Ytterplagg (mantlar och rockar) och huvudbonader är oftast i svart eller andra mörka färger.

Officerare bär ofta svarta mantlar fodrade i sin legions färg; deras hjälmar pryds gärna med svarta plymer med strimmor av enhetens färg i. De använder också gärna nitläderdetaljer som dekoration och extra skydd. Utöver rustning och gradmarkeringar är klädseln fri men går traditionellt i svart, åtminstone till största delen.

Hjälptrupperna
Auxilian är inte lika enhetligt utrustade, men svart är den dominerande färgen även här. De mänskliga auxiliaofficerarna tillhör oftast någon legion och klär sig som legionsofficerare. Orcherna, vättarna och vildmännen klär sig efter sina egna traditioner. Orchernas och vättarnas dräkter är ofta enkla, sydda i grovt svart tyg och läder; vildmännen klär sig i läder och pälsar och sina traditionella prydnader av benknotor, tänder och liknande. De margholiska vildmännen i Furstens tjänst brukar också bära det sexuddiga korset som krigsmålning (i svart) över ansiktet.

Övriga hjälptrupper, t ex sappörer, kastmaskinister och liknande, bär oftast enkla svarta tabarder utan legionsmarkering.

 
Civil Furstlig dräkt
Det här gäller alltså övriga människor i Furstens tjänst; tjänstemän av alla slag, magiker och för den delen ”civilklädda” officerare.

De färger som är mest på modet i Furstendömet är mörka, starka färger: svart, mörkrött, purpur, mörkblått, grått, etc. Ljusa, klara färger används ofta som kontrast i foder, bårder och liknande. Detta är dock inte alls allmängiltigt – blekgult, blekgrönt och benvitt är t ex också ganska vanligt förekommande färger. 

Liksom i övriga länder förknippas långa dräkter ofta med status och värdighet, och högre uppsatta eller lärda personer bär gärna sådana. 

Civila Furstliga tjänstemän bär ofta, om de inte har någon annan synlig beteckning på sig, en svart armbindel med Furstens märke – det vita sexuddiga korset – på vänster arm.

Magiker och Rödkåpor
Magiker i Furstens tjänst har normalt ingen särskilt distinkt utstyrsel. Liksom magiker i Terra Cognita i allmänhet klär de sig oftast som lärda män eller kvinnor gör mest – i typiska fall i långa, värdiga dräkter – med större eller mindre mängd ”mystiska” utsmyckningar efter tycke och smak. Glada färger är dock sällsynt; svart, vinrött, grått, vitt/gult och liknande är vanligare.

Rödkåporna, Furstens fruktade ”magiska polis” som har till uppgift att hålla kontroll över magi och övernaturligt inom och utom Furstens led, bär däremot en mycket distinkt dräkt: som namnet antyder bär de blodröda mantlar med huva, normalt också hellånga röda eller röd/svarta dräkter under. Det är inte fråga om ”uniformer”; dräktsnitt och utsmyckning varierar. Följaktligen undviker andra Furstliga, speciellt magiker, att bära dräkter helt eller till största delen i rött.

Svartfolk
Orchernas och vättarnas kläder görs mestadels i läder, grova tyger (oftast införskaffade utifrån) och i kalla klimat päls. Det grundläggande dräktsnittet är egentligen ganska likt typiska tidigmedeltida kläder. En typisk ordinär dräkt kan sägas bestå av en kort till knälång tunika (eller fler om det är kallt); hosor eller byxor; skor, grova kängor eller stövlar, ofta med benlindor; samt en huva, med eller utan ok. I kalla klimat och väder bärs ofta pälskappor, -mössor och –kanter på andra kläder.

De margholiska orcherna brukar svärta lädret i sina kläder, särskilt nu sedan de kommit i Furstens tjänst (svart är ju Hans färg). Färgen på eventuella tygkläder kan variera men klara, glada färger är mycket ovanliga. 

Vildmän
De margholiska vildmännen bär sina traditionella, primitiva dräkter. Päls, läder och skin är de vanligaste materialen även om ylle, lin och liknande material också förekommer – de är dock lite dyrbarare då Vildfolket inte kan tillverka dem själva, utan måste byta till sig dem (eller, som oftast, förses med dem av arméns kvartermästare). De är förtjusta i kroppsmålningar (genomgående i svart) och olika smycken av ben, klor och tänder.

Samtliga margholiska vildmän som tjänar i krigsmakten (vilket är i stort sett alla vuxna som inte är sysselsatta med att sköta om barnen) bär Furstens sexuddiga kors målat i svart över ansiktet som en krigsmålning. 

Om administrationen i Furstendömet
Leif Eurén

Administrationen i det nuvarande Furstendömet Margholien var tidigare traditionell, i det närmaste obefintlig. Bönderna hade en lös organisation i socknar och tingslag (de sistnämnda kan jämföras med häraderna i grannrikena). Formellt lydde åtminstone södra och mellersta Margholien, där de flesta av de svionska bönderna levde, under kungariket Gedanien, men detta förhållande var mer symboliskt än faktiskt. De stående skatter som införts i det egentliga Gedanien och de övriga rikena kring Almarsjön hade aldrig genomdrivits norr om Högälven, vilket innebar att de tributer de margholiska bönderna hade att bidra med till kungens underhåll (gästning) bara krävdes ut om kungen faktiskt besökte dem. Få kungar brydde sig om att företa resan till det oländiga och skogiga Margholien. Eftersom inga stående skatter indrevs fanns heller inga fogdar för att driva in dem. Ansvaret för gästningen innehades av länsmän, ett ämbete som oftast innehades av rikare lokala bönder. De allra flesta bönderna i Margholien var självägande med små egendomar. Det fanns inget frälse, och även de storbönder som utgjorde ”överklassen” hade ganska blygsamma tillgångar med grannländernas mått mätt.

I och med Furstens upprättande av sitt nya rike i Margholien förändrades den administrativa strukturen i grunden. Landet delades upp i distrikt, ofta motsvarande de gamla tingslagen. Som föreståndare över vart och ett tillsattes en ståthållare med underlydande fogdar, och med uppgift att driva in skatterna och överlämna dessa till Fursten.

Även rättsväsendet har reformerats. Numera har ståthållaren domsrätten i sitt distrikt, över såväl bönder och livegna som fogdar och andra lägre i hierarkin. De förut vanliga lagtingen har helt försvunnit, ersatta av ståthållarens domstol; sockenstämmorna finns kvar men har inte så stort inflytande. I varje socken finns också en Furstlig syningsman som övervakar stämmorna. Naturligtvis har Fursten (eller någon med hans fullmakt) överhöghet över all rättskipning.

Den övergripande administrationen i riket sköts av Ministeriet. Det är en samling ämbetsmän i Hierarkin, som under ledning av Förste Ministern, Egil Örnkloo, fattar de beslut och utfärdar de regler som styr hur saker och ting ska genomföras i riket. Därifrån sköts samordningen av rikets resurser, och där utfärdas även de Furstliga besluten om hur de administrativa posterna ute landet tillsätts. Eftersom Margholien befinner sig i ständig expansion, eller åtminstone har gjort det de senaste åren, har folk flyttats runt av Ministeriet till de ställen där de bäst behövs. Det har gjort att kunskapen om hur det står till i olika delar av riket är minst sagt splittrad. Den som är lite mer vågad säger att inte ens Ministeriet känner till läget i hela landet.

Utöver ståthållarna finns det patroner. Det är beteckningen för de personer som driver Furstens gruvor och hyttor (även om de föredrar den traditionella beteckningen Bergsmän). Hit räknas även de som sköter sten- och kalkbrott, samt olika slags bruk. Även vissa rörliga enheter, t ex de som bygger broar och fästningar, räknas till denna kategori. Patroner är helt fristående och är inte under överhöghet av den ståthållare på vars landområde de verkar. Istället ansvarar för själva för sitt folk, arbetare och trälar, på samma sätt som en ståthållare.

Ytterligare en kugge i Margholiens administrativa maskineri är Transportbrigaden. Det är soldater och befäl direkt under Ministeriets befäl, som sköter transporterna av förnödenheter och annat från de platser där de produceras till respektive legion. Brigadens trupper deltar inte i regelrätt strid, men är väl rustade för att kunna försvara sig och sina värdefulla transporter mot rövare och partisaner. Transportbrigaden är visserligen bäst klädda av alla soldater i Furstens tjänst, och har det bästa kosthållet, men det finns ett visst mått av förakt i legionerna mot dessa, som man säger, "bortklemade tunnrullare som aldrig sett verklig strid".

I och med rikets expansion infördes på hösten 1140 ytterligare en administrativ nivå, mellan ståthållare/patroner och Ministeriet. Dessa kallas prefekter och deras område provinser. Prefekten har till uppgift att samordna ståthållarna och utgöra kontaktytan till Ministeriet. Inte alla distrikt ingår i provinser, utan bara där det bedöms nödvändigt. Så t ex är Gedanien en provins, medan distrikten i det centrala Margholien inte ingår i någon.

Under det senaste året har det även på sina ställen även utnämnts landgrevar enligt Almadiansk förebild. Dessa har en position helt frikopplad från ståthållare, patroner och prefekter. Istället ska de, enligt sina Furstliga förordnanden, övervaka och samordna verksamheten i sitt område. Detta omfattar flera distrikt, men är inte så stort som en provins. De har ingen beskattningsrätt eller domsrätt, men står Fursten och Ministeriet nära. De är en sorts fastare rotad version av de resande inspektörer som sedan Furstendömets första år rest runt för att granska verksamheten i distrikten.

Eftersom gruvor, hyttor och bruk inte har några odlingar, måste Patronerna få sin verksamhet försörjd utifrån. Det gäller allt de inte producerar själva: mat, kläder osv. Enligt ett dekret från senhösten 1141, ska detta ske genom hemställan till Ministeriet som sedan ordnar leverans via Transportbrigaden. Alternativt får distriktets ståthållare i uppgift att sköta försörjningen (vilket är det vanligaste, även före dekretet). Omvänt ska ståthållarens distrikt förses med nödvändiga redskap och verktyg utav Transportbrigaden efter hemställan till Ministeriet. Varifrån dessa kommer och hur långt de transporterats är något folk förväntas inte lägga sig i. Ministeriet ordnar allt till det bästa... Systemet fungerar ännu inte fullt ut, så man kan fortfarande se gårdfarihandlare saluföra sina varor runt om i landet.

Vad och hur mycket som ska produceras diskuteras ofta med Ministeriet. Det har lett till att ståthållare och patroner tillsatta det senaste året fått detta stipulerat i sina förordnanden, men med övriga är det en tvistefråga om hur mycket de ska lämna ifrån sig. Underskott är dock inte särskilt vanligt, eftersom kraven är låga och inte något problem att leva upp till. Därför blir det för det mesta ett överskott, och inget har hittills sagts om vart det ska gå. I Ministeriet är åsikten att allt överskott ska överlämnas till Fursten, "med stolthet och glädje". Vissa gör det också, kanske inte så mycket för att de anser att det är det rätta, utan mer för att de därigenom hoppas bli uppmärksammade som hängivna och trogna utöver den sedvanliga lydnaden och lojaliteten, och på så sätt få personliga fördelar. Andra konsumerar överskottet i det egna gruppen för att hålla den på gott humör.

Överskott kan också användas till att muta till folk man vill hålla sig väl med, eller säljas vid gränsen. Båda dessa användningsområden innebär att varorna måste fraktas på vägarna, vilket är ett risktagande. Längre transporter i riket bara får skötas av Transportbrigaden – något som med all önskvärd tydlighet klargjorts från Ministeriet. Argumentet är att eftersom Ministeriet vet var allt produceras och var allt behövs, kan det samordna transporterna så att inget arbetet utförs i onödan.

För oförutsedda toppar i konsumtionen (te x hjälp till dem som drabbats av missväxt) och för lagring av varor som väntar på sin mottagare, finns Riksmagasinet. Detta är inte en särskild byggnad, utan ett nätverk av magasin runt om i landet, placerade i anslutning till Transportbrigadens förläggningar. Överskotten från distrikten och varor från bruk och hyttor som inte omedelbart finner sin destination lagras bara till viss del i Riksmagasinet – det säljs istället i Strand till förmån för Furstens kassa. Där köps också de importvaror som ståthållare och patroner hemställt om.

En ståthållare eller patron som inte klarat sina åligganden, rannsakas för förräderi mot Fursten, och straffas om de brustit i sin ledning. Däremot straffas aldrig bönder och andra livegna för sådant av Ministeriet, eftersom man där arbetar efter doktrinen att det måste det finnas folk som kan arbeta om produktionen ska hållas uppe; de får inte dö av svält, inte ens bli arbetsoförmögna av undernäring.

Tilläggas kan bara att Furstens fältstyrkor alltid har överhöghet varhelst de befinner sig i riket. Garnisonstrupper som förlagts till ett område eller ett bruk ställs vanligen under tillfälligt befäl av den lokale prefekten, ståthållaren eller patronen.

Om magi i Furstendömet

Magiker
Fursten har ett antal traditionella magiker i sin tjänst. En avsevärd ansträngning har lagts ner på att värva magiker till Furstens tjänst, och därtill har Furstendömet också ansträngt sig för att leta upp och vidareutbilda de amatörmagiker, kloka gummor/gubbar osv de kunnat hitta och värva för sin sak. Detta har gjort att Furstendömet ståtar med Thules enda ”magikergille”, Kollegiet, som nu har ungefär 10 fullvärdiga magikermästare ledda av Nestor. Under dem finns ett okänt antal gesäller och lärlingar. De lägre rankade magikerna besitter dock inte mycket användbar kraft (även om de inte saknar kraft, deras krafter tender dock att vara för specialiserade för att vara taktiskt användbara) och har som främsta funktion att assistera mästarna vid krävande ritualer. Kollegiet är främst en administrativ organisation vars uppgift är hålla reda på vad de olika magikerna är kapabla till och att hålla reda på var de för närvarande är stationerade.  Magikerna har för det mesta någon annan tjänst vid sidan av sitt magiutövande, ofta som rådgivare i olika staber. 

Blodsmagi
Blodsmagi är en speciell sorts magi som lärs ut till Furstens mer betrodda tjänare. Den verkar, till skillnad från arcurisk magi (alltså den magi som utövas av ”konventionella” magiker och som bygger på antika traditioner), inte kräva någon medfödd talang utan vem som helst med ett vaket huvud kan lära sig den. Vem som får lära sig den är däremot en annan fråga. De främsta utövarna av blodsmagi är Rödkåporna även om det förekommer att högre officerare och tjänstemän fått lära sig några mindre tricks. De konventionella magikerna som finns i Furstens tjänst verkar dock inte använda sig av blodsmagi särskilt ofta och ser i gemen ner på utövarna av den – undantag finns dock alltid, och Nestor själv är en framstående utövare av såväl blodsmagi som arcurisk magi.

Rödkåporna 
Rödkåporna är en närmast religiös orden, skapad av Furstens själv och därför fanatiskt lojal mot honom. Rödkåpornas organisation har två distinkt synliga uppgifter. De lägsta medlemmarna i organisationen fungerar som signiferi – fanbärare och moralofficerare - i legionerna.  En signifer som gör bra ifrån sig befordras efter en tid och påbörjar då sin utbildning till fullvärdiga Rödkåpa. Rödkåporna använder sig i stort sätt uteslutande av blodsmagi och har som främsta funktion att fungera som ”övernaturlig polis”. Om det sker några övernaturliga underligheter, eller om någon magiker skulle bryta mot Furstens vilja, är det Rödkåpor som skickas ut för att reda ut situationen. Rödkåporna bemästrar nämligen flera ritualer specialiserade på att neutralisera andra sorters magi.  De mäktigare Rödkåporna sägs t o m kunna fullständigt skära av en magiker från hans kraft, något som inte gör dem populära hos övriga magiutövare. För även om Rödkåporna person för person är de svagaste av de magiutövande grupperna - de 10 magikermästarna i Kollegiet besitter tillsammans märkbart mer magiskt kraft än de  fullvärdiga Rödkåporna - de så besitter de senare precis rätt kunskaper för att vara farliga och är betydligt mer enade som grupp än någon annan magisk gruppering. Det finns ungefär 150 signiferi och 50 fullvärdiga rödkåpor i Furstendömet

Shamaner
Det finns två typer av shamaner i Furstendömet: Vildfolkets shamaner som, med undantag för de kraftfullaste, använder sig av blodsmagi, och svartfolksshamanerna som tillsammans med de starkare vildfolkshamanerna verkar dra sin kraft från annat håll. Det ryktas om att dessa shamaners kraft kommer ifrån en ohelig allians med de väsen som vanligen benämns oknytt, älvor, rån, varulvar maror etc. och att dessa på något sätt är viktiga för nästa steg i kriget mot Alliansen. 

Källor
Här och där spridda över Thule så existera det magiska kraftreservoarer som de magikunniga verkar kunna dra kraft ifrån. Det är ett viktigt led i Furstens strategi att ta kontroll över dessa men detaljerna kring hur de fungerar är inte allmänt kända.

Emblem, symboler och heraldik
Heraldiken i Furstendömet skiljer sig en hel del från bruket i grannrikena. Den viktigaste skillnaden är att personlig heraldik i princip inte existerar. Emblem och vapen betecknar i stället för det mesta institutioner eller organisationer. Det förekommer personliga sigill och symboler, men dessa betecknar en enskild individ och inte hans släkt.

Den grundläggande, och ständigt återkommande, symbolen i Furstendömet är Furstens eget emblem, ett sexuddigt kors. Det är inte strikt definierat i heraldiska färger, men är normalt vitt (silver) på svart botten. Det är en gemensam symbol som kan bäras av alla Furstetjänare, och svarta armbindlar med ett vitt Furstekors är som tidigare nämnts mycket vanligt förekommande, speciellt inom Ministeriet.

Militär heraldik
Den mest utvecklade heraldiken finns inom Legionerna, där enheterna och deras fälttecken kodifieras med ett nummersystem (I=rött; II=blått; III=grönt; IV=vitt; etc). Den grundläggande heraldiska smyckningen av sköldar och tabarder är som sagt genomgående: svart med ett Furstekors i vitt (litet och över hjärtat på tabard, stort på sköld). I korsets mitt är legionsnumret anbringat i svart. Sköldarna pryds dessutom av en smal bård i legionens färg.

Färgsystemet återkommer i baner. Varje enhet har en färgkombination baserad på sina moderenheters nummer. Första kompaniet i tredje bataljonen i fjärde Legionen har t ex en fana styckad (diagonalt delad) i grönt och rött omgiven av en vit bård. Bataljonerna och kompanierna har dessutom ofta egna symboler som anbringas i svart på fanan.

Varje legion har ett eget symboldjur. Detta förekommer inte som ett motiv på fanor och sköldar, utom på legionens eget standar där det utgör en förgylld topp på standarpålen (ungefär som de romerska örnarna). Symboldjuren är en korp för I. Legionen, en orm för II., en hund för III. och ett vildsvin för IV. Djuren fungerar också som en symbol för respektive general.

Auxiliaenheterna har inte fullt så utvecklade system. Enskilda bataljoner eller kompanier kan ha egna symboler eller färger som kombineras med Furstens på fanor, men det är inte så systematiskt genomfört. Vissa särskilda enheter har dock välkända emblem. Järnnäveorchernas förband bär Furstekorset överlagt med en knytnäve av järn på sköldar och banér, och Transportbrigaden (se Administrationen) har det överlagt med ett vagnshjul så att korsarmarna bildar ekrar. På samma sätt bär Svartstenslegionen (den rörliga elitreserven) och Domedagsgardet (Furstens livvakt) korset överlagt med en dödskalle.

Övriga emblem
De andra grenarna av Hierarkin har också symboler och emblem, ibland men oftast inte med heraldiskt definierad färgsättning. Några symboler:

Ministeriets symbol är, vid sidan om det sexuddiga Furstekorset, en rovfågelsklo som griper om ett guldklot (egentligen ett mynt). 

Vakande Ögat har, naturligt nog, ett öppet öga.

Kollegiet, Furstens ”magikergille”, har en liksidig triangel innesluten i en dubbel cirkel (en traditionell arcurisk symbol) med triangelns spets nedåt.

Rödkåporna har inget emblem utöver det som deras röda dräkter kan sägas innebära. Om de bär några symboler i övrigt är det oftast enkla Furstekors.

Utöver dessa har, som sagt, många enskilda tjänstemän och officerare personliga symboler, som används i sigill och liknande.

Att läsa

Utöver vad som har sagt i detta utskick, så finns information på kampanjhemsidan vilken är nyttig för de flesta och ”obligatorisk” för somliga. Följande artiklar och texter anbefalles.

Huvudsidan (Krönikan om Margholerskogens Öde)
•	Världshäftet! Grundläggande information om världen Terra Cognita. Finns också för nedladdning.
•	Nyhetsbrev 1-3 beskriver krigshändelserna under året som närmast föregår En studie i svart.
•	Följande artiklar är relevanta för alla:
•	Krigsförloppet hittills
•	Dräktskick (beroende på hemland)
•	En kortare guide till Furstendömet Margholien

Artiklarna hittas via hemsidan: www.thule.vas.nu/,  gå in på ”Krönikan om
Margholerskogens Öde” och vidare till ”Artiklar” i menyn till vänster.

En Studie i Svarts hemsida: www.thule.vas.nu/enstudieisvart/topframe.htm

Välkomna!